Jei ištekėt kadaise sutikau aklai,
Meldžiu, bent gyvsidabriu, bent jau neišdžiūti
Nebuvo angelo – tik plyšo patalai
Truputį balta akyse ir apmaudu truputį
Susmegt be išlygų, net jei tai reikštų – skęst,
Nagais į žemę – nugara į šilumą
Matuoju suklupimais svetimas gatves
Savoms matuot mažai atsikėlimų
Slėpynių, ne itin smagių, žaidžiu
Be, sniego gniūžtėm besisvaidančių, vaikigalių
Ir visos šventės sudėliotos paraidžiui
Naujų nesitikiu, džiugių - nebeprisimenu
Mažai žinau apie vienatvę. O ir šiaip
Tik stumtelėję spūstyje neprisiliečia.
Iš kur išeit, kad kada nors pareit?
Net jei pareiti tektų kilimais erškėčių
Gal ne sekmadienį, bet juk skubėjau švęst,
Suradus savo, tarp visų bažnyčių
Tik varpinėj suskambo be manęs...
Dar prievartaujuos patikėti, kad netyčia
Jei sutikau kadais visu šituo pastot,
Vilku užstaugiu šiandien - kaip ilgai aš laukiuos!
Jei lemta įsčiose lig sąrėmių nešiot,
Tai ar mokėsiu užmigdyti ne ant rankų...
atrodo, kad kai kurie posmai - vien dėl kiekio, dėl to, kad gausiau atrodytų. o šiaip - galima pagirti už pastangas sukalt rimais eilėraštį, visai neblogai, visgi - ne labai profesionalu.. :) ir kai va taip parašyta, bandyta kalt, bet nelabai tiksliai ir ne visai taikliai, skaitytojas lengvai užkliūna už tų netaiklių vietų, ir reikia labai taikytis prie eilėraščio - skaityt lėtai, įdėmiai, kai ką pakartoti sau. nelabai taip gerai. eilėraštis turi plaukti, kad savaime skaitytojas jį perskaitytų nekliuvinėdamas, kad viskas būtų surišta nenuginčijamai.
Puikus kūrinys, labai stipriai išsakytos mintys, skaitau ir nugara pagaugais eina nuo NEVILTIES išrėkimo. Labai patiko, labai. Retai kada randu tokius.
Tik pats išgyvenęs gali taip išlieti jausmą.
Oho. Puiku. Nereikėtų erškėčių kilimų (nutrypti jie per amžius poetų kojų), priešpaskutinė strofa tik dėl skaičiaus, niekuo kitų nepapildanti, tai ir nereikia jos. Paskutinė eilutė - trakšt brakšt. Pagal prasmę - kaip tik "Tik ar mokėsiu užmogdyt ant rankų?", bo tai, kuo pastojote, net ir po gimdymo niekor nedings, teks su tuo gyventi ir net TAM miegant jausti svorį rankose. O va ar užmigs - tai klausimas. Žinoma, čia tik A.P. interpretacijos, nekreipkit dėmesio ;). Beveik Į.