Kartais tylą girdžiu -
Ji nusmelkia, kaip mylimas balsas.
Kartais tylą jaučiu -
Ji sušildo, kaip laužo liepsna.
Kartais tylą kviečiu -
Nesušoktas tai mudviejų valsas -
Toj tyloj tyliai aidi
Negimusi meilės daina.
O nešiojau aš ją -
Mūsų jausmo pradėtąjį vaisių,
O godojau aš ją
Ilgesy vienaties valandų.
O šaukiausi aš jos,
Patikėjus, kad kartą ateis ji
Ir skambės kaip giesmė,
Ir vadins meilę mano vardu.
Kartais tylą regiu -
Ji jauki mano vakaro paukštė.
Kartais tylą bandau
Tarsi artimą veidą paliest.
Ir aistringai veržiuos
Į žaismingą iliuzijų aukštį -
Tartum vaikas geidžiu
Žvaigždžių taką į širdis nutiest...
Kartais tylai guodžiuos -
Ji tarytum bedugnis ąsotis,
Iš kurio vis geriu -
Žarijas užgesins gal many?
Kartais tylai meldžiuos -
Ji iš naujo išmokys šypsotis,
Ir suprast, ir atleist,
Ir žinot, kad kažkur gyveni.
ne, man tai nepatiko,
atsiprašau autorės, nes matau
kad kitiems yra priešingai,
bet man tai nepatinka.
manau, kad turėčiau paaiškinti
tokią savo poziciją, taigi aiškinimas:
Pirmiausia, tai nuolatinis kartojimas tų pačių eilučių ima erzinti, galbūt pradžioje tai ir teikia žavesio, tačiau perskaičius iki galo, pasirodo priešingai, tai erzina ganėtinai stipriai, todėl jau nuo vidurio pradedu nebekoncentruoti dėmesio, taodėl šį eilių skaičiau porą kartą, kas kartą skaitydama nuo kito posmo, kad išlaikyčiau dėmesį. taigi va. manau, reikėtų to vengti, bet tai mano nuomonė tik. man net paėmus pirmą posmą užtektų tiek: Kartais tylą girdžiu -/Ji nusmelkia, kaip mylimas balsas. /Ji sušildo, kaip laužo liepsna. /Nesušoktas tai mudviejų valsas - /Toj tyloj tyliai aidi /Negimusi meilės daina., tačiau manau čia gan stirpus šabloniškumas, nes laužo liepsnos, mylimasis, nešoktas šokis, negimusi daina, šiame kontekste tampa ypač ryškiais šablonais, kurie tikrai ganėtinai nuvartoti yra...